www.HoundDawgs.org
En till största delen sann historia
Doften är god, -
- med urin som bara en mindre beståndsdel, -
- den övervägande odören är som inifrån nåns öra.
Fuktiga kläder finns där, också, -
- vått ylle och lök, som hon äter rå, -
- plus det som alltid för mig har symboliserat fattigdom, -
- fuktigt tidningspapper.
Miss Shepherds doftrika arom -
- maskeras av frikostigt användande av talk, -
- med Yardleys lavender som en favorit.
För närvarande är det denna förnäma doft -
- som dominerar det andra ämnet, som det var, i hennes odörrika konsert.
Men när hon går återkommer originalmusiken, -
- och hennes egen grunddoft är nu triumferande åter -
- och dröjer sig kvar i huset långt efter att hon har gått.
Berätta för henne.
Miss Shepherd.
I framtiden ber jag er om att inte använda min toalett.
Det finns toaletter i butikerna. Använd dem.
De luktar. Och jag är av naturen en väldigt renlig person.
Jag vann pris för att ha ett rent rum, för ett par år sen.
Och min faster, som själv är fläckfri, -
- sa att jag var den renligaste av alla min mammas barn, -
- i synnerhet på de dolda ställena.
Författaren har dubbel personlighet.
Det finns jaget som skriver, och det finns jaget som sköter livet.
Och de pratar. De grälar.
Att skriva är att prata med sig själv.
Och jag har gjort det hela livet, -
- och långt innan jag såg det här huset för första gången för fem år sen.
- Femton? - Nummer 10 gick för 17.
Kom igen. Hade du inte en pjäs på gång i West End?
De här husen har så stor potential, -
- när man får bort skräpet.
Där är det. Gloucester Crescent.
Bra gata. Den blir allt mer populär.
Har du en stor bil? Massvis med plats.
TILL SALU
Se upp...
SÅLT
- Jag är strax tillbaka. - Okej, guvernören.
Ni är inte sankt Johannes, va?
- Vem då? - S: t Johannes, lärljungen som Jesus älskade.
Nej. Namnet är Bennett.
Om ni inte är s: t Johannes behöver jag hjälp med skåpbilen.
Den har stannat.
Batteriet, möjligen. Jag hällde i vatten, men det hjälpte inte.
Var det destillerat vatten?
Det var helgat vatten, så det spelar ingen roll.
Det kan ju också vara oljan.
Den är väl inte helgad den med?
Helgad olja? I en skåpbil vore det alldeles för dyrt.
Jag vill knuffa den runt hörnet. Så...
Vill ni komma långt?
Möjligen. Jag är kluven.
Jag svänger vänster!
POLIS
Blir det bra så?
Jag behöver... Andra änden.
Det är 800 meter dit.
Jag är i stort behov av hjälp.
Jag är en sjuk kvinna.
Döende, möjligen.
Jag letar bara efter en sista viloplats. Nånstans att lägga huvudet.
Känner ni till nån?
Hej då, frun. Sköt om er.
En riktig författare kan välkomna ett sånt möte som en livserfarenhet.
Själv måste vänta och tänka över saken.
Hon såg dig komma.
Hon är gammal.
Du hade aldrig fått Harold Pinter att knuffa en skåpbil.
Nej, till skillnad från mig.
Men jag är för upptagen med att inte skriva pjäser och leva mitt galna kreativa liv.
Ja, du lever det, jag skriver det.
- Välkomna. - Hej.
- Har du flyttat in? - Hej. Ja.
- Gick flytten bra? - Ja, tack.
Bra jobbat.
Det är ett fint hus.
Inte lika stort som vårt, men ni är obunden.
Nej, det sitter ihop med huset bakom.
Jag menar ni. Ni är singel.
Sickert bodde här en gång, tydligen. Dickens övergivna fru.
Nu är det bara den vanliga North London-hopen.
Reklam, journalism, tv. Folk som ni, författare, konstnärer.
Skriver ni på nåt nu?
Jag har en pjäs som spelas i West End.
Självklart har ni det, ja.
Vågar man fråga?
Tretton och ett halvt.
- Herregud. - Ja, jag vet.
Vårt är dubbelt så stort, så hur mycket är vårt värt?
Vår nye granne lär ju inte hjälpa priserna.
Ja, vi har träffats.
Förra året var hon i Gloucester Avenue. Nu är det vår tur.
Hon verkar ha stannat vid 66.
- Kommer de att protestera? - Hoppas inte det.
Vi vill se oss som ett samhälle.
Det var trevligt att talas vid.
Vilken pjäs har han som spelas där?
Vi såg den. Den där om hushåll.
Borta.
- Det är skräp, mamma. - Det är hennes saker.
Vi tänkte att ni kanske ville ha päron. De är från vår trädgård i Suffolk.
Päron gör sig bara påminda i efterhand.
Tänkte ni stanna länge?
Inte om den där plågan ska fortsätta.
Jag vet vad du tänker.
Det är ändå fint att veta att vi gör vårt för de hemlösa.
Jag vill ha det så här. Enkelt.
- Klosteraktigt. - Ja.
- Det här är mitt sovrum. - Fint.
Tycker du om att vara med i pjäsen?
Ja, jag älskar det.
Så engelsk. Precis vad folk vill ha.
Sängen ser bekväm ut.
Kanske du kan komma och hjälpa mig måla om.
Visst. Min flickvän är duktig på att måla.
Hej, raring. Du ser ut att vara speciell.
Ja. Det här är Camden Town.
Ja. Jag är här för det mesta. Jag undervisar. Och trottoaren är min griffeltavla.
Jag säljer även pennor.
En herre kom förbi häromdan.
Han sa att pennan han köpt av mig -
- var den bästa pennan på marknaden just då.
Ni är emot den gemensamma marknaden, ser jag.
Jag? Vem sa att det var jag?
- Är det inte ni som har skrivit det? - Inte nödvändigtvis.
Men så här mycket kan jag säga.
De är anonyma.
Och de kostar en shilling! Du gav mig bara sixpence.
Det står där: "Sankt Franciskus slängde pengar omkring sig.
Ja, men han var ett helgon.
Det hade han råd med.
Jävla tiggare!
Jag är ingen tiggare! Jag är självanställd, och den här herren är min granne.
På väg härifrån? Ni stannade inte länge.
Nej. För att det spelades musik hela tiden.
Lucy klättrar på skolnivåerna.
Det är oljudsnivåerna jag oroar mig över.
Vinka, raring.
Hej då, raring.
Var inte uppe för länge. Hej då.
Ursäkta det här.
- Glyndebourne. - Cosi.
Se på dig. Ha det så roligt.
Titta. Frun är på språn.
Så vems tur blir det nu?
- Sakta ned. - Jag vill inte missa ridån.
- Mrs Vaughan Williams? - Nej. Familjen Birt.
Nej!
Sextiotvå.
Nej. Vem då?
Nej! Nej!
- Nej, älskling, det är vi. - Stanna taxin!
Ursäkta!
Ni kan inte parkera här.
Jag har fått vägledning. Det är här den ska stå.
- Vägledning? Av vem då? - Jungfru Maria. Jag pratade med henne igår.
Hon var utanför posten i Parkway.
Vad vet honom parkering?
Rufus, berätta för henne att vi ska till Glyndebourne.
Jag behöver en linjal.
Jag måste mäta avståndet mellan däcken och trottoaren.
3,8 cm är det idealiska avståndet.
Det läste jag i en katolsk biltidning.
Under "Tips för kristen parkering."
Det här är inte kristen parkering. Det är att ta sig friheter.
Rufus.
Är det tacken för att man är trevlig?
Älskling.
Ni stannade inte länge utanför 66.
Inte med det oljudet..
De är inte musikaliska, va?
Vilka då?
De som bor i 61.
Nej, de går på opera. Är allt bra?
Med allt det här ståhejet -
- tror jag att jag måste gå på toaletten.
Får jag låna er toalett?
Nej! Det går inte att spola.
Det gör inget.
Var är den?
Tack.
Jag har ett möte på BBC.
Om vad då?
Det är bara nåt jag skriver.
Jag trodde att du skulle komma hit.
Om en vecka eller två.
Jag är helt ensam.
Det vet jag.
Det är vi alla.
Får jag komma och hälsa på ett tag? Är det ett stort hus?
Inte direkt. Du skulle inte gilla det. Det är för många trappor.
De har stolsliftar nu.
Är du kvar?
Ja.
Fotkillen kom idag.
- Vem då? - Fotkillen.
Menar du fotvårdsspecialisten?
- Du har skrivit ner det. - Nej.
Jag har gett dig manus. Jag är bara råmaterial.
Nej, det är du inte.
Mamma.
Är allt som det ska?
Ja. Det är skåpbilen.
- Det blir så ont om luft. - Det kan jag förstå.
Vad lång ni är.
Min make var lång. Jag heter mrs Vaughan Williams.
Jag skakar inte hand. Trädgårdsarbete.
Kompositören? Greensleeves?
Bland annat.
Hur så? Är ni musikalisk? Jag vet inte ens ert namn.
Det är miss Shepherd.
Men jag vill inte att det kommer ut. Jag är en inkognito person, möjligen.
Jag ska inte skvallra.
Shepherd. Körde ambulanser i kriget, tydligen.
Var kommer hon ifrån?
- Och nunna en gång i tiden. - Nunna?
I klostret en bit bort.
Alla har nåt att dölja. Min svåger är polis.
Sånt är Camden. Folk spolas upp här. Som jag.
- Hon skulle vara ett bra ämne. - För vad då?
Dig. En av dina små pjäser.
Kom ihåg, jag planterade fröet.
Nej. Nej.
Jag skriver redan mycket om mamma. En gammal dam räcker.
Jag lever, du skriver. Så fungerar det.
- Men du gör inte det så mycket. - Vad då?
Lever. Sätt in dig själv i vad du skriver.
Hur då? Vi är båda så tråkiga.
Miss Shepherd? Jag heter Lois. Socialarbetaren.
Jag vill inte ha nån sån. Jag ska höra reprisen av Any Answers?
Jag har med mig kläder till er. Ni skrev och bad om en kappa.
Inte under Any Answers? Jag är en upptagen kvinna.
Jag frågade bara om en kappa.
Jag tog med mig tre, utifall ni ville byta.
Var ska jag ha tre kappor?
Grönt är inte min färg.
Har ni en käpp?
Rådet jobbar på det. Den kommer.
Kommer det att dröja?
Ja. Det är en av våra specialkäppar.
Jag vill inte ha nån specialkäpp.
Jag vill ha en vanlig käpp, bara längre. Stäng dörren.
Om jag vill få tag på er, vem ska jag då ringa?
Försök med mr Bennett i 23:an.
Men lyssna inte på vad han säger. Han är kommunist, möjligen.
Har ni försökt med dem mitt emot? De är närmare.
De sa att de inte relaterar till henne. Det var er hon nämnde.
Sa de så? "Relaterar till"?
Nej, det var jag.
De sa att ni var hennes kompis.
- Att hon var er flickvän. - Jösses.
Använder hon er toalett?
Bara i nödfall.
Det kan ge henne besittningsrätt.
Vi ser helst att hon åker vidare.
"Vi"?
Camden.
Okej, jag har allt.
Bruspulvret, soppan, miniwhiskyn.
Det är för medicinskt bruk.
Socialarbetaren verkade vara förstående.
Inte förstående nog.
Jag ber om en rullstol, och vad ger hon mig?
En käpp.
Och jag får inget bidrag såvida jag inte har nån adress?
"Skåpbilen, Gloucester Crescent." Duger inte det?
Nej! Det måste vara ett hus.
Ett residens.
Jag kanske ändå åker bort snart, möjligen.
Vart då?
Broadstairs, möjligen.
Varför Broadstairs? Har ni familj där?
Nej.
Har ni nån familj?
Jag behöver bara luften.
Jag såg en orm i morse. Den kom längs med Parkway.
En lång grå orm.
- En boaorm, möjligen. - Nej.
Den såg giftig ut.
Den höll sig nära väggen, -
- och jag har på känn att den var på väg mot skåpbilen.
Nej, miss Shepherd...
Jag ville varna er, var försiktig.
Jag har haft närkontakt med ormar.
Lyssna på mig, det finns inga boaormar i Camden Town.
Kallar ni mig för lögnare? Jag vet hur en boaorm ser ut.
Allt bra, min kära? Ni ser strålande ut idag, raring.
Kalla mig inte "raring".
Jag är en sjuk kvinna! Döende, möjligen.
Upp med hakan, en dag ska vi alla dö.
Det luktar som om du redan har gjort det.
Jag tror inte på ormen, och knappast att den var på väg mot skåpbilen.
Men dan därpå hörde jag att det hade varit inbrott i djuraffären.
Så det kan ha varit en orm på rymmen.
Herregud.
Så självklart kände jag mig skyldig.
Giles!
En riktig författare hade frågat henne mer om närkontakten med ormarna, -
- men hon verkar ha stuckit.
Skynda på lite.
Jag är på väg. Jäkta inte!
Nattlinne?
Det här är inget nattlinne.
Den här stilen har inte nått Broadstairs än.
Och jag kan lagen. Man kan inte gripas för att man bär nattlinne.
Vad gör ni i Broadstairs?
Jag sköter mitt!
Alan! Kom ut hit!
Varför det?
Det är massvis med fåglar på muren.
Det är det aldrig. Det är inget där. Du inbillar dig saker.
Det är det.
Och det var det, uppradade på trädgårdsmuren, fyra påfåglar från Hall.
Boaormar på gatan, påfåglar på muren.
Det verkar som att vid både de norra och södra portarna i mitt liv -
- finns vilseledda kvinnor.
- Men du sa att de inte är det. - Inte är vad då?
- Vilseledda. - Inte i just det här fallet.
Och de är inte likadana, Alan. Mamma och miss Shepherd.
Nej, det är de inte, Alan. Men båda är gamla damer.
Det verkar tydligen vara min nisch.
Medan mina jämnåriga skriver om -
- sina första utforskningar av det motsatta könet, -
- eller om sina äventyr i journalismens värld, -
- får jag dras med gamla damer.
Okej. Jag för anteckningar.
Men bara utifall att.
Hon är inget projekt. Hon är inget pjäsämne.
Jag vill inte skriva om henne. Hon är...
Det är bara nåt som sker.
Vad vill du skriva om, då?
Jag vill skriva om spioner.
Spioner?
Så där, ja. Du tycker att det är dumt. Spioner, Ryssland.
Jag kan inte alltid skriva om norr.
"Jag är född och uppvuxen i Leeds, där min far var slaktare.
"Och som liten åkte jag ofta ut med cykeln med leveranser."
Det är inte Proust. Det är inte ens J.B. Priestley.
Husen i Crescent byggdes som villor åt den viktorianska medelklassen.
Och deras källare utökas nu av par som har liberala synsätt, -
- men inte trivs med sin nyfunna lycka.
Skuld, kan man säga.
Vilket betyder att de i olika grader tolererar miss Shepherd.
Deras samveten avlöses från synd genom hennes närvaro.
God jul!
Stäng dörren!
Stäng dörren. Jag är en upptagen kvinna.
Crème brûlée.
Vad handlade din första pjäs om?
Internatskola. Vilket, mer passande, ni amerikaner kallar privatskola.
Men du gick inte på internat.
Nej. Men jag har läst om det.
Och vad handlade din nästa pjäs om?
Sex. Det har jag också läst om.
Jättebra.
Sluta! Bara...
Bort härifrån! Det är hon!
Har du problem?
- De förde oväsen. - De är barn!
Jag är en sjuk kvinna!
Det är du verkligen.
Bort från vägen!
Varsågod! Vägbuse.
Mr Bennett. Jag har kommit på ett sätt att komma in på radio.
Va?
Jag vill göra ett program där man ringer in.
Nåt som en som ni kan ordna på momangen.
Jag kunde kallas
"Kvinnan bakom gardinen", eller "Den brittiska kvinnan".
Ni kan skriva under pseudonym.
Jag tänker mig ridån här.
Lite grönt material skulle fungera.
Skulle man inte ringa in?
Ja, vad då?
Det är radio. Då behövs ingen ridå alls.
Vi kan lösa de små problemen i sinom tid.
När jag kommer in kan jag ta igen förlorad tid med civilisationen.
Vad då? Menar ni tv: n?
Ja, djurlivet. Svält, ni vet.
Fårhundstävlingar, möjligen. Jag tittar på sånt.
Jag tittar i Currys fönster, men det är inte idealiskt.
Ja.
Vilket guerre?
Jag studerade inkognito à Paris.
Men vad studerade ni?
Musik.
Pianoforte, möjligen.
Har du en gammal skrubborste? Jag vill måla om skåpbilen.
En sån där liten borste som man diskade med duger.
- Kanske en pensel? - Jag har en pensel.
Det är bara till första strykningen.
Okej, hon har varit nunna.
Men nu, visar det sig, -
- har hon varit musiker vid sidan av, och talar flytande franska.
Hon är verkligen inte bra på att måla, -
- för idag, trots att det regnade, -
- går hon sakta runt sin husbil, och målar över rostfläckarna -
- med krossad mimosa, alltid en favoritnyans.
God morgon.
Hon använder fel färg. Bilar har specialfärg.
Inte den här. Det är katolsk färg.
- Och hon stinker. - Det är för att hon är fattig.
Det skulle du också ha gjort om vi var fattiga. God morgon, Ursula.
- Hej. - Hejsan.
Berättar för mig om färg.
Jag gick på förskola. Jag vann pris för mitt målande!
- Det är klumpar, måste blandas om. - Det har jag.
Jag har blandat om. Jag blandade i Madeirakaka.
Kaka eller inte, -
- allt miss Shepherds bil till slut såg ut som var att den getts ett lager -
- dåligt gjord vaniljkräm eller täckts med äggröra.
Sagolikt!
Men det var inte ofta man såg henne genuint lycklig, -
- och ett av dessa tillfällen var när hon stänkte på färgen.
Jackson Pollock själv hade inte kunnat göra det bättre.
Inte ens med en borste.
Vad gör du? Bort från min skåpbil
- Gula linjer. - Ursäkta?
Parkeringsförbud.
- Vad tråkigt. - Hon kommer att stå olagligt parkerad.
Hon måste flytta på sig.
Titta.
- Det är en order om förflyttning. - Det vet jag.
Det betyder att ni måste köra nån annanstans.
Men jag är handikappad!
Jag använder inte alltid käpp. Det är sånt folk hänger upp sig på.
Men jag är en äkta Camden-bo!
Och jag hade reumatisk feber som barn, och påssjuka.
Jag tror ändå att ni måste åka vidare nån annanstans.
Den rör sig inte. Den har ingen bensin.
- Jag köper lite runt hörnet. - Jag tycker inte om dera bensin!
Jag vet inte, den kanske går. Den behöver bara övertalas.
Det jag...
Det jag oroar mig över, speciellt, är hjulen.
De är under gudomligt beskydd.
Om jag får den andra bilen vill jag att hjulen sätts på den.
- Vilken annan bil? - De kan vara mirakulösa, hjulen.
De har bara behövts pumpas en gång sen 1964.
- Vilken annan bil? - De kostade bara en femma.
Miss Shepherd, vad sa ni om en annan bil?
Ja, en skåpbil.
En annan skåpbil?
En nyare modell.
En betitlad katolsk kvinna säger att hon kan ge mig en, som välgörenhet.
Det är lady Wiggin.
Men hon vill förbli anonym.
Det förstår jag. Varför parkerar ni inte utanför henne?
- Det kommer inte på fråga. - Det finns gott om plats.
- Jag har grannar! - Det har jag med.
Borde jag inte köpa en ny skåpbil till henne?
- Gör vad du vill. - Va?
Mr Bennett, jag har löst det.
Mr Bennett.
Den ideala lösningen vore att parkera bortanför en gata.
Som på en uppfart.
Så vad ska ni göra?
Ta det som det kommer.
Damen?
Är ni där?
Kommer jag olägligt?
Har ni nåt till mig?
Din jäkla hynda!
Din smutsiga, lögnaktiga hynda!
Kan jag hjälpa er?
God kväll, sir!
Jag var bara i närheten.
Jag tog tillfället i akt att hälsa på Margaret.
- Margaret? - En gammal vän från långt tillbaka.
Menar ni miss Shepherd?
Shepherd, alltså? Jättebra.
- Hon sover. - Självklart.
God natt, sir. Jag återkommer när jag får tid.
Tack.
Är du där inne? Upp och hoppa!
- Ut, din gamla häxa! - Din stinkande hynda!
Kom igen!
Ursäkta mig.
- Vem fan är du? - Strunta i det. Jag har din nummerplåt!
Stick härifrån! Jag bor här, och har din nummerskylt.
Det bor en gammal kvinna där. Stick nu!
Miss Shepherd?
Miss Shepherd, är allt bra?
Ja, jag tror det.
Vad handlade det om? Det var inte polisen, va?
Nej. Det var slynglar, men om ni väljer att leva så här, får ni ta det.
Jag valde inte. Jag blev utvald.
Det avgör saken.
Tror du?
Jag kan inte alltid hålla koll på henne. Jag är inte hennes skötare.
Vad händer med arbetet?
- Hon borde antingen försvinna, eller... - Eller vad då?
Eller ta in bilen på uppfarten, så kan vi glömma henne.
Det är faktiskt därför vissa män gifter sig.
Så att de slipper tänka mer på sina fruar.
- Det är inte illa. - Men det är Proust.
Ja.
Och det är bara ett par månader, tills hon bestämmer vart hon ska.
Det blir lättare, men det är inte av godhet.
Nej.
"Godhet, eller vad som ofta ses som sådan,
"är den mest själviska av alla dygder.
"Det är nio gånger av tio vanlig slöhet."
Det är inte du.
Hazlitt. Och det är vilja. Ren vilja.
Hon har hela tiden vetat vad hon ville.
Själen i fråga erkände, om än i dolda termer -
- i Rom under det Heliga året, -
- även om jag inte är säker på att prästen förstod engelska.
Ser jag ut som nån som tjuvåkare?
Mitt barn, -
- ni har redan fått syndaförlåtelse för just den här synden.
Jag har själv gett er den vid flera tillfällen.
Ha tro. Syndaförlåtelse är inte som en bussbiljett.
Den tar inte slut.
Kristus.
Det finns luftrenare bakom Jungfrun.
Jag trodde att vi hade blivit av med henne.
Han är ett helgon.
Ralph var likadan. Vissa är bara vänliga.
- Vänliga? - Det här är London, Ursula. Ingen är vänlig.
Ja, det är sant.
Och nu har den gamla kon fått in en fot. Han är en idiot.
- Vem skulle annars göra det? - Ja.
Vi hade kanske gjort det. Det är bara tjejerna.
Pauline.
Jag är bara en arbetslös skådis och känner inte damen. Men får jag fråga en sak?
- Varför blir hon Alans problem? - Precis.
Raring, hon är en människa.
Nätt och jämnt.
Vi byter ämne.
När ska vi hitta en flicka till Alan?
Josephine är gravid igen.
Nej! Jag försöker minnas vem Josephine är.
- Hamstern. - Jösses.
Nu så.
Vi sa just hur tacksam hon kommer att bli.
Ja.
Ställa skåpbilen på din uppfart?
Det har jag aldrig tänkt på.
Jag vet inte. Det kanske inte är passande.
Jag har tänkt över det. Tro mig, miss Shepherd, det går bra.
Bara tills ni har en lösning på era problem.
Inte passande för er! Passande för mig.
Ni gör mig ingen tjänst. Jag har andra möjligheter.
En man jag träffade sa till mig -
- att om jag tog mig söder om floden skulle jag välkomnas med öppen famn.
Jag skulle göra henne en tjänst, men, som vanligt.
Var det inte utan tankar kring strypning.
Hon skulle komma in i trädgården, ja, -
- men bara som en tjänst åt mig.
Så ja.
Har ni lagt i handbromsen?
Jag ska precis göra det.
Varpå hon drar åt handbromsen så bestämt -
- att den, lika Excalibur inte kan släppas upp.
Hur är det med dig?
Nu när hon är på området, -
- får jag ibland en glimt av miss Shepherd när hon ber, -
- och det är sällan en lugn och meditativ process.
Jag hungrar och törstar efter fullbordande...
Ivern i hennes förebedjan gungar henne hit och dit.
...i möjligt mottaget ljus.
Vad är det hon vill bli förlåten för?
Jag brukade också be när jag var ung, men aldrig så här.
Jag hade aldrig gjort nåt, men vad har hon gjort?
Vem är gamlingen?
En vän.
En vän?
Nån jag känner.
Konstigt.
Ja, kanske det.
Jag tror att jag måste dra.
Du vill inte stanna på kaffe eller nåt?
Nej.
Hej då.
Mr Bennett?
Den unge mannen, -
- bar han örhänge?
Ja.
Var försiktig.
Härnäst ber hon om att flytta in.
Sa min mamma, som har varit i London på statsbesök.
- Varför sa du inte att hon var på uppfarten? - Jag glömde det.
Jag kände lukten av henne när jag kom.
En äcklig gammal disktraselukt.
Hon är i trädgården.
Härnäst blir det i huset.
Vad ska folk tro?
Det här är London. Ingen tänker nåt.
Problemet är att hon har varit nunna, och aldrig fått till det.
Då blir de galna.
En bildad kvinna som lever så där.
Du är på väg åt samma håll.
Jag?
Ingen duk på bordet. Ingen hållare för toalettpappret.
Får jag tid kan jag städa ordentligt här.
Du har ett hem.
Du vill inte bo här.
Var går hon på toa?
Det har nåt att göra med plastpåsar.
Vad för sorts plastpåsar?
Förstärkta påsar, hoppas jag.
- Du har inte träffat henne. Vill du det? - Nej.
Jag skulle inte veta vad jag skulle säga till henne, hon som är bildad.
Ge mig en puss.
- När kommer du och hälsar på? - Snart.
Grejen är -
- att jag alltid ser en bil på parkeringen.
Det är väl förväntat?
Nattetid. Som håller koll.
Tar du dina piller?
När jag minns det.
Hon borde vara på hem.
- Var går hon på toa? - Jag sa ju det.
Skötas om.
Ett ställe där de ser efter henne och gör henne representabel.
Förvånansvärt att hon får gå omkring på gatorna.
Det är som en saga, en parabel...
God morgon.
...där den skyldige luras att tänka ut en dom till nån oskyldig...
Hej.
...bara för att inse att det är dess egen dom som har uttalats...
King's Cross, tack.
...eftersom mamma är mycket närmare att hamna på hem...
- Har du din väska? - Ja.
...än miss Shepherd.
Jag saknar din pappa.
Ge mig en puss.
Jag frågade vår Gordon, när han var pilot, körde han då bakom molnen?
- Gjorde han det? - Jag minns inte.
Men han är rar. Det vet jag.
- Hej då, mamma. - Hej då.
God eftermiddag. Finns Jesus Kristus i det här huset?
Nej. Försök i skåpbilen.
Tack.
Bort härifrån!
Mr Bennett?
Männen som kommer sent om kvällarna, -
- jag vet vad de är.
Jösses.
De är kommunister. Varför skulle de annars komma så sent?
Vi kommer hela tiden tillbaka till samma punkt.
Argentina var de som invaderade. Argentinska...
Jag gillar den nya bilen.
Inte ett märke på den.
Inte en enda jäkla repa!
Vad heter du nu, Margaret?
Jag heter Mary! Gå härifrån!
Jaså, Mary? Mary vad då?
Mary, vad då?
- Jag ringer polisen! - Ringer polisen?
Det tror jag inte, ditt lögnaktiga pisshål.
För det är precis det du inte gjorde.
Apropå det tror jag att det är dags för ett nytt bidrag.
Kan jag hjälpa er? Vad är det här för oljud?
Inget alls, sir.
Margaret och jag pratade bara lite gamla minnen.
Säg inte "Margaret" till mig. Det namnet är begravt i synd.
Ni var här förut.
Men det här är väl inte samma skåpbil?
Hon har fått en ny.
Vad snällt av er.
En hemlös kvinna.
En otacksam själ.
Och inte så trevlig.
Hej då, Margaret.
Var det inte Mary ni hette?
- Jo. - Varför kallar han då er Margaret?
Han har druckit för mycket på tom mage, möjligen.
Det är väl ert namn? Mary Shepherd.
Det gavs till mig av romersk-katolska kyrkan för bättringens skull.
Det är uppenbarligen inte hennes namn.
Men även om det har gått åratal sen hon körde in sin bil i trädgården -
- är jag ännu för artig för att fråga vem hon är, -
- likaså vad den här mannen vill som materialiseras regelbundet -
- och kommer och gormar vid sidan av skåpbilen.
Musik har nåt med det att göra.
Men är det bara ljudet, eller själva musiken?
Jag hör musiken.
Jag hör den!
Varför måste ni spela den?
Jag hör den!
Hur kan ni ogilla musik? Ni brukade spelade piano.
Hur vet ni det?
Ni berättade det för mig.
Jag sa inte att jag inte gillade den. Jag vill bara inte höra den!
Skulle hon tala nu?
Skulle hon förklara?
Hon avslöjar aldrig sanningen. Förklarar aldrig.
Det kanske hon borde.
Jag...
Jag lämnades en gång ensam i ett rum på klostret.
De lämnade vanligen inte nykomlingar ensamma.
Det stod ett piano där.
Jag prövade det, det var öppet.
Det behövde stämmas.
En del av tangenterna var döda.
Men det lät vackrare än nåt piano jag nånsin hade spelat på.
Och då, -
- plötsligt, kom föreståndarinnan in.
Smög in, möjligen, för jag hörde henne inte. Hon sa:
Det är Guds vilja.
Det var vad Gud ville. Och det hade jag hört förut.
Och säg inte emot.
Jag undrade -
- om jag inte bara kunde få spela några psalmer som vi kunde sjunga till.
Hon sa att det var att säga emot.
Jag skulle aldrig bli nunna om jag sade emot.
Så, med smärtsam symmetri, -
- hamnar min mamma på ett hem i Weston-super-Mare -
- medan hennes vrak till motpart bor i min trädgård.
Att sätta min mamma på hem ser jag som ett sorts misslyckande.
Och att ge den andra ett hem är också ett misslyckande.
Jösses.
Hon har skaffat sig en trehjuling.
Var ska ni parkera den?
På gatuparkeringen.
- Ni har inget tillstånd. - Jo. Jag fick ett igår.
Det har ni aldrig sagt till mig.
Då hade ni bara opponerat er.
Har ni försäkrat den?
Det behöver jag inte. Som med skåpbilen, jag är försäkrad i himlen.
Så vem betalar om ni råkar ut för en olycka, påven?
Jag ska inte råka ut för nån olycka.
Om ni kör på nåt?
Det ska jag inte heller. Jag är en erfaren förare.
Jag körde ambulans under mörkläggningen.
Tänk om nån kör på er, då.
Miss Shepherd, tänk om nån kör på er, då.
Så där ska ni inte prata.
Varför sa ni så? Ingen ska köra på mig!
Var är nyckeln?
- Vilken nyckel? - Bilnyckeln.
Jag har den inte.
- Ni måste ha tagit den. - Det har jag inte.
Lögnare! Ni vill inte att jag ska ha den, så ni tog nyckeln.
- Skrik inte! - Det måste jag, på grund av er okunskap.
Folk kommer och går dygnet runt.
Jag vore gladare i ett dike! Ge mig nyckeln!
Jag har inte er jäkla nyckel!
Vad är det runt halsen?
Det här är nyckeln. Den jäkla nyckeln!
Har ni roligt?
Ska ni inte be om ursäkt?
Det har jag inte tid med.
Ursäkter är för Gud.
Det var den enda gången jag ens vidrörde henne, -
- och inte för att hon kallade mig lögnare, utan för att hon verkade vara arg.
Det var min mamma.
Det är alltid mamma du jämför henne med. De är inte likadana.
Jag gillar inte att de nämns i samma mening.
Nuförtiden är det nästan som om vi är gifta.
"Hur är det med tanten?", frågar de.
Det är så man säger om en fru. Ens tant.
Hur är det med tanten?
Hon är kvar. Och jag med.
Din mamma har dött, eller hur?
Nej, hon är också kvar.
Hon är på ett hem.
Men hon är inte helt där. Hon är inte nånstans.
Ska vi inte göra det tydligt i pjäsen?
Nej. Det är hemlig information.
För flera år sen ville mamma sätta miss Shepherd på hem.
Men hon är fortfarande fri.
Men det är klart, om hon är där eller inte vet nog ingen riktigt.
Mr Bennett!
Jag tycker inte om att trehjulingen står på gatan.
Om ni knuffar skåpbilen framför fönstret, -
- får jag plats med trehjulingen på uppfarten.
Det finns massor av plats.
Så jag får skåpbilen och trehjulingen här?
Jag fick vägledning om att den borde stå där.
Med tanke på vandaler.
Vägledning från vem då?
Det får jag inte berätta.
Jag tror att jag ska kontakta min nya socialarbetare.
Varför det? Ni vill ju inte ha med dem att göra.
Jag har fått vägledning, hon kanske kan hjälpa till.
Jag vill inte ha ett skrotupplag.
- Mary säger det. - Mary vem då?
Mary.
Din kvinna i skåpbilen.
Visste du inte att hon heter Mary?
Det gjorde jag nog. Jag kallar henne alltid miss Shepherd.
Alla har vi namn.
Om du kallar henne vid namn kanske hon kallar dig vid namn.
"Alan." "Mary."
Kanske blir lättare att prata igenom saker då.
Igenom? Det finns inget igenom.
Hur pratar man igenom nåt med nån -
- som för samtal med Jungfru Maria?
Man pratar igenom saker med Isiaiah Berlin, kanske, -
- som, i jämförelse med miss Shepherd, är en fåordig man.
Man pratar inte igenom saker med henne för man kommer inte igenom.
Alan, jag känner av lite fientlighet här.
Jag inser att det kanske är en brant inlärningskurva för dig.
Nej. Det är ingen brant inlärningskurva.
Jag har aldrig varit på nån så kallad inlärningskurva.
Det är lika stor chans att jag hittas där -
- som att jag hittas i skidbackarna i Zermatt.
Och dessutom heter hon inte Mary.
Vissa verkar tro att det är Margaret.
Det är inte ens Shepherd.
Det står här att hon heter Mary.
Ja, och det står säkert att hon är en rationell människa.
Hallå!
Mamma!
PENSIONÄRSKLUBB
Jag är tillbaka om en halvtimme.
Hej, Margaret.
Heliga Maria, full av nåd, Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor och välsignad är frukten i mitt sköte.
Vad gör du där? Kom igen!
Vad har hänt med Stirling Moss?
Har inte sett henne köra på sistone.
Hon tar en välförtjänt paus, antar jag. Dordogne, möjligen.
- Jaså? - Pauline.
Hennes bil är tillbaka.
Men jag har inte sett henne på ett tag. Jag undrar om hon mår bra.
Har jag rätt när jag tänker -
- att den stora och fläcken med många konturer -
- baktill på hennes klänning är tecken på inkontinens?
Jag tror inte att det är en modegrej.
Raring.
Du måste gå och hoppas på att hon en dag ska tyna bort.
Tro inte på det.
Sånt händer bara i pjäser. I livet är det svårt att brytas ner.
Hur är det med din mamma?
Som vanligt. Sitter. Smilar. Sover.
Är det bra med dig?
Mig? Ja, visst. Jag ska bara till teatern.
- Inte upprörd över din pjäs? - Nej.
Jag läste en bra recension häromdan.
- Jag hörde att alla var bra. - Det är de säkert.
Vi gillade den.
Men jag hade inte förstått att det bara skulle vara du på scen.
Ja, det är en monolog.
Ja, jag antar det.
Jag imponeras bara över att du minns allt.
Recensionen jag läste handlade specifikt om dig.
Jaså? Vad stod det?
Att du inte kunde bestämma dig.
- Angående vad då? - Nåt alls, faktiskt.
Det var menat på ett bra sätt!
Tack.
Jag förstod den faktiskt inte alls. Vad handlade den om?
Honom, som vanligt. Att inte berätta sanningen.
- Om vad då? - Vad tror du?
När jag kom ned igen satt hon ännu där, med hatt och kappa på.
Hon sa: "Graham, mitt enda mål i livet är att du ska vara lycklig."
IX, nästa 45.
"Kunde jag genom att dö göra dig lycklig, skulle jag det."
Kör.
Jag sa: "Mamma,
"skulle du dö hade jag inte blivit lycklig. Snarare det motsatta.
"Det skulle göra mig olycklig. Hur som helst, mamma, du kommer inte att dö."
Hon sa: "Nej, jag kommer inte att dö.
"Jag ska gifta mig. Smekmånaden är på Teneriffa.
"Ta ett av dina piller."
Så, för miljonte gången cyklade jag hem från teatern -
- där jag hade pratat om min mamma.
Jag vet åtminstone var min mamma är.
Miss Shepherd.
Jag tycker inte om det.
- Titta in, då. - Nej.
- Är du rädd? - Nej.
Inte för kroppen.
Rädd att det är slutet på historien, och att jag då måste skriva den.
Men nu när hon är borta, -
- kan jag hitta på resten.
Berättandets frihet. Jippie.
Miss Shepherd.
- Miss Shepherd? - Öppna.
Vad gör ni? Snokar ni bland mina saker?
Jag trodde att ni var sjuk eller död.
- Död? Jag? - Jag var orolig.
Ni var nyfiken!
Jag har inte sett er. Ursäkta.
Jag är inte död! Ni kommer att veta när jag är det.
Jag är ledsen.
Död? Jag? Jag ska inte då inte dö i all hast.
Död?
Få mig inte att börja skratta.
Hon dog inte då, och inte min mor heller.
Men med åren började båda att falna.
Som du förstår är det svårt att skapa en sjukdomshistoria.
Men hon har väl inte varit rökare?
- Nej. - Inte varit rökare, dricker inte.
Egentligen en väldigt hälsosam kvinna.
Tycker du?
Den här kvinnan har brutit lårbenshalsen.
Och hade hon varit yngre och omständigheterna varit bättre, -
- hade vi gett dem antibiotika.
Men i din mors ålder, och i hennes sinnestillstånd, -
- undrar man hur mycket det hjälper.
Om hon inte får antibiotika, vad händer då?
Hon kan återhämta sig.
Eller inte.
Hon kan bara somna in.
Du får inte klandra dig själv.
Du har gjort -
- mer än vad som kan förväntas av dig.
Tack.
Mr Bennett.
- Var har ni varit? - Hälsat på min mamma.
Hur är det med henne?
Samma som förut. Hon minns mig inte nu.
Jag är inte förvånad. Hon träffar er inte så ofta.
Kommer ni att skriva om mig?
Jag vet inte.
Så har hon aldrig sagt förut.
Än sen?
Jag har hört er. På radio.
Vet hon om det?
Hur skulle hon kunna det? Hon vet inte vem hon är.
Det är vad ni tror. Ni utnyttjar er mor.
Ni borde skämmas.
Så sa hon inte.
Nej. Men varför skulle hon inte göra det?
Ni skriver om henne hela tiden, på ett eller annat sätt.
Ni utnyttjar er mor.
Så gör författare.
Jag står väl på tur.
Nu när ni är här behöver jag hjälp med att handla.
Ni får gå själv. Ni borde försöka gå mer.
- Jag går. - Det ser jag aldrig.
Det är för att ni inte är här mitt i natten.
Jag behöver batterier.
Och lite bruspulver.
- Mr Bennett? - Ja?
Vill ni köra mig upp för gatan?
Inte direkt, nej.
Här räcker. Vänd på mig!
Okej.
Försiktigt!
Gick det bra?
Ja, jag tror det.
Ska jag göra en kopp kaffe till er?
Nej.
Jag vill inte att ni gör er det besväret. Jag har druckit en halv kopp.
Jag måste till mässan.
- Ni mår ju inte bra. - Här.
Det är en årsdag, och ett åtagande.
Inför vem då? Ett helgon?
Nej. En ung man.
Nån ni har älskat?
Nej! Absolut inte. Bara nån jag...
Nån som dog.
Han borde vara i 50-årsåldern nu.
Vad han katolik?
Möjligen. Han är i skärselden. Så han behöver mina böner.
Vad hette han?
Jag bryr mig inte om namn.
Kristi kropp.
- Ja? - Jag bor i närheten.
Jag har sett er.
Det är ni som har skåpbilen.
Ja.
Svår kvinna.
En katolik.
En av systrarna minns henne.
Jag har hört att hon var debattlysten. Var det därför hon tvingades bort?
Stridslysten, var hon.
Jag har hört att hon trånade efter pianot.
Hon tyckte alltid att hon hade rätt.
Hon hade inte rätt. Gud har rätt. Slutdiskuterat.
Varför undrar ni om det, förresten?
- Hon är sjuk. - Vem då? Kvinnan?
Jag undrade om det finns en nunna tillgänglig, som kan handla lite åt henne.
Vi har inga handlande nunnor.
Det är en direkt order.
Jag har sett dem handla.
Jag såg en igår på Marks och Spencer. Hon köpte maränger.
Biskopen kanske skulle komma.
Tycker han om maränger?
Vem är ni att komma hit och fråga om biskopen tycker om maränger?
Är ni kommunist?
Hon är sjuk. Hon är katolik, och jag tror att hon är döende.
De kan be för henne, men ni måste fylla i ett formulär.
Hon repar sig nog så fort ni vänder ryggen till.
Det är min erfarenhet var gäller invalida.
Den här vägen ut!
Jag vill inte att ni stöter på systrarna.
Ännu en påse på uppfarten.
Om... När jag skriver om det här kommer folk tycka att det handlar för mycket om skit.
Men mycket handlade om skit. Det var det huvudsakliga.
Vård, vilket inte är ett ord jag tycker om, -
- vård handlar om skit.
- Jag har pratat med Mary. - Eller Margaret.
Eller Margaret.
Miss Shepherd, hur som helst.
Hon säger att du inte uppmuntrar henne att gå ut och leva ett mer meningsfyllt liv, -
- utan sätter hinder i hennes väg.
Inbillar henne inte att hon kan bli premiärminister.
Men jag uppmuntrar henne att försöka ta sig till mataffären.
Ja. Vårdare känner ofta...
Ursäkta mig, får jag säga en sak? Kalla mig inte vårdare. Det är jag inte.
Jag avskyr omsorg. Jag avskyr tanken. Jag avskyr ordet.
Jag bryr mig inte, och bryr mig inte om. Jag är här, hon är där. Det är allt.
Alan, jag känner fientlighet igen.
Jag undrar om du inte, efter att ha tagit hand om Mary -
- ensam i alla dessa år, -
- förståeligen motsäger dig att de yrkesverksamma vill hjälpa till.
Nej, men jag motstäger mig det -
- när de yrkesverksamma dyker upp en gång var tredje månad -
- och försöker berätta hur den här kvinnan, -
- som jag har stått ut med dagligen de senaste 15 åren, är.
Hurdan är hon?
Mary, som du kallar henne, är en trångsynt, inskränkt, grälsjuk, falsk, -
- oförlåtande, egoistisk, stinkande, ohövlig, bilgalen ko.
För att inte tala om hennes flygande bajs -
- och hennes förmåga att pressa ut från sin förtvinade röv -
- bajskolvar med sån kraft att de landar en meter från baksidan av bilen -
- och deras förmodade utgångspunkt.
Men du sa förstås inget av det.
Folk tycker att det är för att du är för snäll.
Det är egentligen för att du är för timid.
Ja, men eftersom det här är England är timid bra det med.
Det här var till stor hjälp.
Jag ska ordna en läkare till henne.
Är läkaren en man?
Ja.
Jag vill inte ha en manlig läkare. Har de ingen kvinnlig?
Ursäkta. Miss Shepherd, jag vill bara ta pulsen på er.
- Vilken hand? Föredrar ni nån? - Nej.
Den är vanligen renare än så.
Miss Shepherd, jag vill ta er till sjukhus en dag eller så, -
- bara för att göra lite tester.
Jag har alltid haft stor tilltro till lök.
Ja.
Men lök hjälper inte hela vägen, medicinskt sett.
Hon vill inte åka till sjukhuset.
- Hur vet du det? - Fråga henne.
Vill hon åka till dagcentret? Hon kan tas omhand där.
Och hon kan stanna där i ett par där.
Hon vill inte åka dit heller.
Är du säker?
Har du frågat henne?
Hon kommer inte att åka till dagcentret. Jag vet.
Självklart vill jag åka dit.
Jag måste väl inte stanna över natten?
Nej, de kommer att bada dig och ge dig rena kläder -
- och köra ett par tester.
Får jag vara själv?
- Var då? - I badet.
Jag kan bada mig själv. Jag har vunnit pris för det.
Ja, det minns jag.
- Mr Bennett. - Ja?
Det kommer väl inte att se ut som om jag förs bort?
Förs bort vart då?
Dit de tar människor som inte mår bra.
Gör de fortfarande så?
Ibland, men det krävs många underskrifter.
Men ibland låtsas de saker för att få dit en.
Det är faran med de närmaste. Det är ett av deras trick.
De kanske låtsas att det är ett dagcenter.
- Nej. - Jag...
Jag har blivit lurad så en gång förut.
Alan.
Miss Shepherd.
Jag ligger lite efter med saker och ting, så det kanske är...
Lägg armen kring min hals.
Så där, ja.
Jag har inte gjort sånt här så ofta.
Jag märker hur, utan egen avsmak, -
- ambulansföraren inte tvekar att röra vid miss Shepherd, -
- och även lägger sin arm kring henne då han sänker ned henne i stolen.
Jag märker också hur han ordnar till hennes flottiga kläder, -
- och drar ner kjolen över hennes knän för beskedlighetens skull.
Jag kommer tillbaka.
Det här är ingen testperiod.
Är det nåt ni vill att vi ska ta och tvätta?
Varför det? De flesta av mina saker är rena.
Hon är väl inte sjuk?
- Nej. - Hon ska inte bort för gott?
Bara till dagcentret, tydligen.
Barnen frågar alltid efter henne.
De var så rädda för henne när de var unga.
En är i Washington nu. Världsbanken.
Hur lång tid har det gått? Tio år?
- Snarare 15. - En livstid.
Mr Bennett.
Socialarbetaren ville ha uppgifter till min närmast anhöriga.
Och jag vill inte berätta om dem, så jag sa att jag inte hade några.
Men de finns i det här kuvertet.
Håll det hemligt.
Jag har själv varit ambulansförare.
Under kriget.
Jag var ofta i Kensington under mörkläggningen.
Jaså?
Stolen åker upp i en hiss.
Och i detta uppstigande, -
- när hon sakta stiger upp ovanför trädgårdsmuren, -
- finns det en luffarliknande ädelhet i henne.
Hon ser ut som en övergiven nobelprisvinnare, -
- hennes smutsiga ansikte visar en återhållsam belåtenhet.
Kan vi göra det igen? Jag vill åka en gång till.
När ni kommer tillbaka.
Mr Bennett om nödvändigt
Närmast anhörig LEOPOLD GEORGE FAIRCHILD
Nu ska vi se.
Ni doftar underbart.
- Är allt bra? - Ja.
Bra.
Så där. Ert besiktningsprotokoll.
Varsågod.
Hej, Margaret.
Fjorton år? Ni måste vara ett helgon.
Hon är en svår kvinna, min syster. Edith vill inte ha henne i hemmet.
Jag brukade hjälpa henne när jag kunde.
Det är vad mamma hade velat.
Jag är inget helgon, bara lat.
- Jag vet att hon var ambulansförare. - Ja.
Och hon var nunna. Två gånger. Tills de gjorde sig av med henne.
Det gjorde henne galen.
Hon tillbringade en tid på ett mentalsjukhus.
Banstead.
Det var mitt fel.
Nej.
Hon är en svår kvinna.
En sån bråkstake.
Bråkade hon med er? Hon bråkar med mig.
Jag lät dem ta henne.
Och spärra in henne.
Lägga in, kallas det väl idag.
Hon kom därifrån med.
Hon rymde, och hamnade i skåpbilen.
Spelar hon fortfarande? Piano?
Nej.
Vad synd.
Har ni hört talas om Cortot?
Alfred Cortot, pianovirtuosen?
Ja.
Margaret var hans elev.
Hon fick åka till Paris för att ta lektioner.
Det var inte enkelt på den tiden.
Och övade. Herregud, hon övade hela dagarna.
Men nunnorna satte stopp för det.
Ett lydnadstest.
Jag tjänstgjorde i Afrika och när jag återkom var musiken över. Slut.
Övande hade ersatts av bedjande.
Hon spelade på Proms en gång.
Miss Shepherd.
Miss Shepherd?
Jag försökte precis besöka er.
Jag skulle inte stanna där.
En kvinna sa att hon kände igen mig. Hade jag varit i Banstead?
Och hon gav sig inte.
De gav mig lite fruktpuré och hon sa:
"Fruktpurén här är lite bättre än i Banstead."
Jag vet inget om...
Fruktpurén i Banstead, eller nån annanstans heller för den delen.
Det är bara där de sätter folk när de inte mår bra.
Ni ser ren och fin ut.
Det är tack vare badet.
De lät mig bada själv.
Sköterskan kom och hjälpte mig med det sista.
Hon sa att det var stor skillnad.
Jag köpte de här till er.
Blommor?
Vad ska jag med blommor till?
De dör bara.
Jag har nog att ta hand om utan blommor.
Ni har inte fått blommor så ofta.
Enligt vem?
Jag har fått större blommor än de här.
Med rosetter på.
De här går inte att jämföra.
Musik.
Hur ska folk kunna undvika det?
Jag hade fingertoppskänsla för den.
Jag hade den i mina ben.
Jag kunde spela i mörkret.
Det tvingades jag ibland göra.
Och tangenterna var -
- som rum.
C-dur och d-moll.
Mörka rum och ljusa rum.
Precis som en herrgård -
- för mig, musiken.
Det oroade mig dock, -
- det var enklare att spela än att be.
Och jag...
Jag sa det här, vilket kanske var ett misstag.
Sa det till vem då?
Min biktfader.
Han sa -
- att det var ytterligare ett ställe djävulen kunde krypa igenom på.
Så han förbjöd pianot.
Förbjöd i princip all musik.
Sa att återbäringen skulle komma i form av -
- tillväxt av anden.
Vilket så också skedde.
Det skedde.
Hur är det med er mamma?
Som vanligt.
Fortfarande i koma?
Nej.
Hon vilar bara ögonen lite.
Så gör folk.
God natt.
Mr Bennett?
Håll min hand.
Den är ren.
Så mycket av vad den här kvinnans liv hade varit, fick jag reda på först efter hennes död.
Så för att berätta hennes historia har jag ibland fått hitta på, -
- även om mycket av det inte kunde ha hittats på.
Och jag hittar inte på när jag säger att det var på morgonen efter pratstunden, -
- när hon låg i skåpbilen med tvättat hår, -
- som socialarbetaren kom till trädgården -
- med rena kläder, linne och salva och knackade på skåpbilsdörren.
Det är inte längre en skåpbil.
Det är en gravkammare.
Får jag låna telefonen?
Ja, visst.
Inte ens nu går jag in i den här illaluktande graven.
Men jag känner mig lurad då det inte var jag som upptäckte kroppen, -
- och att efter att ha observerat den så mycket så länge -
- är jag inte den första att bevittna hennes död.
Nu, i snabb följd, -
- kommer läkaren, prästen och begravningsförrättare -
- och gör alla vad ingen annan har gjort på 20 år.
Nämligen, utan paus -
- och till synes utan avsmak, går in i skåpbilen.
Herre, ge henne en evig vila -
- och låt evigt ljus skina över henne.
Presentera henne för Gud allsmäktig.
Då är tanten borta.
Han vet om det. Hon har berättat det för honom.
Men de måste hålla tyst, präster.
De hjälper inte polisen när de ställer frågor.
Visste du att hon var på rymmen?
Miss Shepherd?
Miss, vad du nu än kallar henne.
Hon hade stannat i en korsning, -
- en ung pojke på motorcykel rundar ett hörn för snabbt -
- och kör in i hennes bil.
Det var inte hennes fel.
Men det ligger en död pojke på vägen som hon tror att hon har dödat.
Ringer hon polisen? Stoppar hon en annan bilist? Nej.
Hon åker fort vidare.
Därmed hamnar hon på fel sida om lagen.
Så du utpressade henne.
Jag är polis, mr Bennett.
Pensionerad, så klart. Vi gör inte såna saker.
Den är lite bättre än hennes förra bil.
I alla år som hon stod på min tröskel, var hon laglös.
Ett liv, det här är vad jag fortsätter att tänka, -
- ett liv som i jämförelse med mitt bara är tråkigt.
Lämnad till mina egna tankar vid graven får jag syn på en av begravningsförrättarna.
Inget yrke man bara ramlar in på, kan jag tänka mig.
Mr Bennett. Ursäkta mig.
Jag ska vara i centrum här.
Men jag glömmer att de döda vet allt.
Ni borde kämpa emot tårarna, inte spana in talangen.
Det var en tanke.
Hon är död nu.
Jag får göra vad jag vill med henne.
Ja, det kan ni. Jag är död. Varsågod!
Hej.
Det finns två av er nu. Är det för att ni är två sinnen?
- Ja. - Nej.
Vart ska ni, miss Shepherd?
Jag undrade, skulle nån av er protestera mot om skåpbilen blev mål för en pilgrimsfärd?
- Nej. - Jag gör mig av med den. Den ska bort.
Helning kunde ske där, och allt överskott kunde gå till nunnorna.
Nunnorna? Vad har nunnorna gjort för er?
Inte mycket, men när donationerna börjar rulla in -
- kommer de att inse vilket kap jag hade kunnat vara.
Det var samma sak med sankt Bernadette.
De insåg inte det med henne förrän det var för sent.
Den här vägen. Det är nån jag vill att ni ska träffa.
Det är nåt ni kan göra.
Det här som ni försöker skriva. Ni kan pumpa upp det lite.
Om det var i samma stil som The Song of Bernadette, -
- skulle det ge massvis med pengar.
Varför lät ni mig bara dö?
Jag vill upp till himlen.
En uppstigning, möjligen.
En metamorfos.
Det är inte direkt min grej.
Där är ni ju.
Det här är min nye vän.
- Hej. - Hej.
Det är den unge mannen som krockade med skåpbilen.
Hej.
Jag trodde att det var jag som dödade honom.
Det visade sig at det var hans eget fel.
Oavsett vad har vi mycket att tala om.
Hej då.
Mr Bennett?
Ja.
Jag kom till er uppfart i tre månader -
- och stannade i 15 år!
- Mr Bennett? - Ja?
- Vet ni vad det är? - Nej.
Det är det sista skrattet.
Hon ville ha en uppstigning.
Vi besvarar hennes böner.
Var redo, miss Mary Teresa Shepherd, -
- nyligen avliden på 23 Gloucester Crescent.
Upp med er.
Hon började som en tillfällig i mitt liv, -
- men stannade i det så länge att hon inte alls blev tillfällig.
Så som hemmavarande söner och döttrar som tar hand om sina föräldrar -
- ser det som en tidsmarkör för att deras liv ska börja, -
- så, likt dem, lärde jag mig att det inte finns nån väntan, -
- och att tiden märker en.
Genom att inrymma henne och vänja sig vid henne -
- inser jag att 20 år av mitt liv har passerat.
BRITTISKA SYMFONIORKESTERN The King's Hall
PIANOSOLIST MARGARET FAIRCHILD
Den här nedbrutna gamla kvinnan, hennes vanföreställningar, -
- och det sakta förkortandet av hennes liv, med alla dess fordonsomflyttningar, -
- de har getts till mig för att dokumentera -
- så som andra dokumenterar resor över Afghanistan eller Patagonien
The Lady in the Van av Alan Bennett -
- eller ett dussintal kvinnors lår.
Du ville att jag skulle få saker i rullning.
Jag har aldrig haft mycket, men det kvittar.
För vad jag har lärt mig, -
- och hon kanske har lärt mig, är att man inte sätter in sig i det man skriver.
Man hittar sig själv där.
Jag ville aldrig skriva om henne.
Hade det funnits lite mer i ditt liv hade jag inte behövt det.
Det kanske jag får nu.
Vad då?
Lite mer i mitt liv.
Jag kanske kan börja leva.
Har du haft en bra dag?
Inte så pjåkigt. Själv?
De här har kommit.
Jättebra.
- Kommer du ner? - Okej.
Det är slutet på historien.
Det kan bli en pjäs av det.
Vad tycker du?
Nu när jag är här tycker jag att du ska sluta prata med dig själv.
Hej.
Hej, Alan.
Okej, lugnt och fint nu. Vi vänder på henne.
- Kamera. - Markera.
Okej, tagning 14.
Och, tagning!
Gloucester Crescent har haft många minnesvärda boende, -
- men ingen mer udda och mer anmärkningsvärd än miss Mary Shepherd, -
- till vilke vi tillägnar den här blå skylten idag.
MISS M. T. SHEPHERD
"Kvinnan i skåpbilen" -
- bodde här 1974-1989
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Översättning: Mattias Backström